Jacques Offenbach

HOFFMANNOVE PRIPOVEDKE
LES CONTES D’HOFFMANN
THE TALES OF HOFFMANN

Sezona 2018/2019

Premiera 11. 10. 2018

Jacques Offenbach
HOFFMANNOVE PRIPOVEDKE
LES CONTES D'HOFFMANN
Opera v treh dejanjih s prologom in epilogom

Premiera 11. 10. 2018

Glasba
Jacques Offenbach
Libreto
Jules Barbier in Michel Carré po  motivih zgodb E. T. A. Hoffmanna
Izvedba v francoskem jeziku s slovenskimi in angleškimi nadnapisi 
Prevod libreta za nadnapise
Višnja Fičor (slovenski jezik), Nataša Jelić (angleški jezik)

Glasbeni vodja in dirigent
Simon Krečič 
Režiser
Aleksandar Popovski
Scenografija
Numen
Kostumografinja
Beate Borrmann
Oblikovalec svetlobe 
Jasmin Šehić
Koreografinja
Georgeta Capraroiu
Dramaturginja
Tatjana Ažman
Lektorica
Višnja Fičor
Zborovodja
Željka Ulčnik Remic
Koncertni mojster
Gregor Traven

Asistentka dirigenta
Mojca Lavrenčič
Asistentka režiserja
Irena Svoljšak
Asistentka režiserja (študijsko)
Eva Smrekar
Asistentka scenografije 
Karin Rajh
Asistentka kostumografinje
Lara Kulaš
Asistentki dramaturginje (študijsko)
Nina Kuclar Stiković, Eva Kučera Šmon
Asistent koreografinje
Gregor Guštin
Korepetitorice 
Kayoko Ikeda, Višnja Kajgana, Irena Zajec, Irina Milivojević, Marina Đonlić (zbor)
Šepetalca
Dejan Gebert, Urška Švara Kafol

Zasedba vlog 
Hoffmann
Jure Kušar / Branko Robinšak*
Olimpija
Martina Burger k. g. / Nina Dominko k. g.* / Štefica Stipančević k. g. 
Giulietta
Galja Gorčeva / Rebeka Radovan*
Antonija
Urška Arlič Gololičič / Mojca Bitenc k. g. / Martina Zadro*
Stella (plesna vloga)
Lara Flegar / Neža Rus*
Nikolaj in Muza
Elena Dobravec / Norina Radovan*
Glas matere 
Zdenka Gorenc / Mirjam Kalin*
Spalanzani in Nathanael
Matej Vovk / Dejan Maksimilijan Vrbančič*
Krespel in Luther
Zoran Potočan* / Juan Vasle
Andres, Cochinelle, Pittichinaccio in Franz
Andrej Debevec* / Klemen Torkar k. g.
Lindorf, Coppelius, Dapertutto in dr. Mirakel
Peter Martinčič* / Robert Vrčon
Schlemil in Hermann
Slavko Savinšek* / Darko Vidic k. g.
Natakar 
Marko Pikš* / Gregor Zorko

*Premiera.
Operni zbor
Soprani	
Amina Natalija Bašić, Loredana Colautti, Marina Đonlić, Bernarda Golob Švara, Darja Novak, Mojca Svoljšak, Christina Thaler, Tatjana Verce, Andreja Mohorič, Bianca Telban, Polona Kante Pavlin*, Eva Pavli*, Katarina Rajgelj*, Martina Robinšak*
Alti
Ana Plemenitaš, Meta Bohinc, Višnja Fičor, Manca Hribar, Monika Muller, Inez Osina Rues, Zarja Pivko, Mojca Tiran, Polona Kopač Trontelj*, Anja Šinigoj*, Sabina Gruden*, Brina Šket*
Prvi tenorji
David Čadež, Jože Oblak, Rusmir Redžić, Aljaž Žgavc, Domen Vurnik*, Sašo Jelenčič*
Drugi tenorji
Damjan Kozole, Miha Ravnikar, Edvard Strah, Matej Avbelj*, Luka Juteršek*
Baritoni
Robert Brezovar, Anton Habjan, Milan Zavodnik, Marko Ferjančič*, Lovro Korošec*, Matej Prevc*, Luka Somoza Osterc*
Basi
Rok Bavčar, Rok Krek, Marko Pikš, Silvo Škvarč, Tomaž Zadnikar, Gregor Zorko, Simon Podjaveršek*
Inšpektor zbora
Rok Krek	                                                                                              

Orkester SNG Opera in balet Ljubljana 
I. violine: Rahela Grasselli, Ioannis Vayenas, Polona Ruter, Domen Lorenz, Vesna Velušček, Natalija Čabrunić Pfeifer, Matej Avšič, Metka Zupančič, Michela Dapretto, Tim Demšar*, Plamenka Dražil*, Ana Mezgec * 
II. violine: Margareta Pernar Kenig, Dragana Pajanović, Ana Stadler, Olga Čibej Pletikosić, Nastja Dolinar, Saša Kmet, Špela Jevnišek, Beti Bratina*, Katja Dadič*, Tina Sekula*
Viole: Ana Glišić, Evgenij Meleščenko, Nejc Mikolič*, Tomaž Malej*, Martin Žužek Kres, Paolo Canarella, Aljaž Mihelač, Laslo Babinski, Rok Hrvatin*
Violončela: Fulvio Drosolini, Damir Hamidulin, Barbara Gradišek, Jaroslav Cefera, Aleksandra Čano Muharemović, Ksenija Trotovšek Brlek, Tamara Gombač*, Stane Demšar*
Kontrabasi: Dimitre Ivanov Goueorguiev, Valerij Bogdanov, Andraj Kašič*, Joana Subira Gonzales*
Harfa: Maria Gamboz, Tadeja Kralj*
Flavte: Helena Poles, Vesna Jan Mitrović, Špela Benčina, Matjaž Debeljak
Oboe: Claudia Pavarin, Jonathan Mauch, Manca Marinko, Darko Jager 
Klarineti: Jakob Bobek, Tadej Kenig, David Gregorc, Borut Turk
Fagoti: Jure Mesec, Árpád Balázs Piri, Milan Nikolić
Rogovi: Marko Arh, Primož Zemljak, Sabina Magajne Bogolin, Erik Košak, Bojan Gombač 
Trobente: Gregor Turk, Uroš Pavlovič, Jure Močilnik 
Pozavne: Andrej Sraka, Aleš Šnofl, Branko Panič, Leon Leskovšek, Tine Plahutnik*
Timpani: Tomaž Vouk
Tolkala: Rudi Podkrajšek, Gašper Gradišek, Petra Vidmar, Katarina Kukovič*
Inšpektor orkestra: Bojan Gombač
Inspicient
Tomaž Čibej

Tehnična priprava in izvedba nadnapisov
Luka Šinigoj 

Scena in kostumi
Gledališki atelje SNG Opera in balet Ljubljana in SNG Drama Ljubljana
Vodja: Matjaž Arčan

Tehnična služba SNG Opera in balet Ljubljana
Vodja organizacijske enote tehnika: Edi Martinčić; vodja scenske razsvetljave – lučni mojster: Jasmin Šehić; vodja odrske tehnike: Franci Stanonik; mojster za zvok: Matjaž Kenig; video mojster: Marko Krajšek*; vodja rekviziterjev: Sandi Dragičević; vodja maske: Marijana Sešek; vodja frizerjev – lasuljarjev: Nevenka Zajc; vodja garderobe za moške: Vida Markelj; vodja garderobe za ženske: Ksenija Šehić

*Zunanja sodelavka/zunanji sodelavec.

Predstava ima dva odmora.

HOFFMANNOVE PRIPOVEDKE
Vsebina

PROLOG
Muza pripoveduje, da je pesnik Hoffmann povsem opit od ljubezni do žensk, še posebej do operne pevke Stelle. Da bi na vsakem koraku lahko zaljubljenega poeta spremljala in varovala pred ljubeznijo ter ga namesto k ljubezni do žensk napeljevala k ljubezni do poezije,  se Muza preobleče v mladega Nikolaja, Hoffmannovega spremljevalca. Vendar pa vse kaže, da Hoffmann ni edini, ki očaran sanjari o umetnici Stelli. Tudi Lindorf se bori za njeno naklonjenost, zato od Stellinega služabnika Andresa odkupi pismo, ki ga je Stella napisala Hoffmannu. Skupaj s pismom Lindorf pridobi še ključ spalnice, kjer naj bi se Stella in Hoffmann sestala. 

Medtem se v Luthrovi gostilni v Nürnbergu že polnijo kozarci s pivom in vinom. Pijančevanju se z zamudo pridruži še Hoffmann, ki se po začetni nejevolji razvedri in zapoje pesem o Kleinzachu. Njegovo dobro voljo tu in tam kalijo bežne misli o ljubezni, njegovo nejevoljo pa še dodatno stopnjuje Lindorf. Hoffmann mu očita, da je njegov prihod vedno povod za slab konec. Lindorf  ga s pikrimi vprašanji zbada tako dolgo, dokler obupani pesnik ne prizna zaletave ljubezni do Stelle. Na željo navzočih začne pripovedovati zgodbe o Olimpiji, Giulietti in Antoniji. 

PRVO DEJANJE
Olimpija
Fizik in inovator Spalanzani je skupaj z zaveznikom Coppeliusom, ki se spozna na oči in vid, sestavil lutko v podobi mladenke Olimpije. Z njo želi Spalanzani pokriti denarno izgubo, ki jo je doživel ob bankrotu Juda Eliasa. Hoffmannu, ki ga spremlja zvesti Nikolaj, Spalanzani predstavi Olimpijo, ki jo okliče za svojo hčer. Hoffmann se nad mehanično lutko v hipu navduši, čeprav se Nikolaj vztrajno trudi, da bi ga odvrnil od nje. Ko se pojavi še Coppelius, se Nikolajev trud povsem izjalovi. Coppelius Hoffmannu proda očala, s pomočjo katerih stroj zaživi v podobi zapeljive ženske. Spalanzani skuša s Coppeliusom skleniti kupčijo, s katero bi postal edini Olimpijin lastnik, saj si lutko še vedno deli s Coppeliusom. V zameno mu ponudi Eliasovo menico, ki jo Coppelius sprejme in predlaga, da bi Olimpijo morali omožiti z naivnim Hoffmannom. 

V Spalanzanijevo hišo začnejo prihajati gostje, ki so navdušeni nad sprejemom. Prav vsi navzoči se veselijo, da bodo končno spoznali njegovo hčerko, lepo Olimpijo. Ko se mehanična lutka v podobi dekleta res pojavi in pred vsemi zapoje, se gostje začudeno pogledujejo med seboj. Olimpija s prepevanjem omreži Hoffmanna, ta pa skozi Coppeliusova očala ne opazi, kakšna je njegova izbranka v resnici. Utrujeno od petja lutko zaupajo v varstvo Hoffmanu, ki izkoristi ugoden trenutek. Ljubezenska izpoved v njegovih očeh obudi lepo Olimpijo, ki se mu tokrat zdi še bolj človeška kot kadarkoli prej. Skupaj odideta na ples. Tam Olimpijino vedenje Spalanzaniju uide izpod nadzora, a zdi se, da je Hoffmann še vedno začaran od ljubezni. Prebudi ga šele Coppelius, ki se zaradi prevare z menico vrne in omamljenemu ljubimcu besno sname očala. Olimpija ostane le mehanična lutka brez življenja in poet spozna, da je v resnici ljubil stroj. 
 
DRUGO DEJANJE
Giulietta
Nikolaj prepeva ljubezensko barkarolo. Njegovemu prepevanju se pridruži Giulietta, beneška kurtizana. Tako osebi, ki pripadata različnima svetovoma, poveže pesem o ljubezni in iztekajočem času. Prekine ju Hoffmann, ki romantično vzdušje zaduši s spoznanjem, da je prava ljubezen v vinu in opitosti. Schlemil želi Giulietto zamotiti s povabilom na kartanje, a se ta odloči, da bo s seboj povabila še gosta Hoffmanna. Ponovno  se vmeša Nikolaj, ki Hoffmanna posvari pred Schlemilovo podlostjo in ženskim spletkarstvom. Sprva odidejo kartat zgolj Schlemil, Giulietta in sluga Pitichinaccio, čez čas pa se jim pridružita še Hoffmann in Nikolaj. 

Dapertutto se odloči, da bo za dosego svojih ciljev izrabil Giulietto, ki mu je v preteklosti že pomagala pri uresničevanju spletkarskih načrtov. Schelmilu je nekoč odvzela senco, zdaj pa Dapertutto od nje zahteva še Hoffmannov odsev. Ko ji v zameno obljubi svetleč diamant, je dogovor sklenjen. 

Hoffmann potoži, da je pri kartanju izgubil ves denar, a ga Giulietta potolaži z lepimi besedami in lažnimi solzami. Kljub temu ga le posvari, da je bolje zanj, če odide, saj ga lahko Schlemil umori. Zaljubljeni Hoffmann želi ostati ob njej, a mu Giulietta obljubi, da se mu bo pridružila pozneje. Omamljenemu z lepimi besedami z ogledalom ukrade odsev in tega, kot je bilo dogovorjeno, izroči Dapertuttu. Hoffmann spozna, kaj se je zgodilo, zato ga Nikolaj nagovarja, naj čim prej odideta. Vendar se poet, odet v tančico ljubezni, naivno odloči, da se bo za Giulietto boril do konca. V dvoboju za ključ Giuliettine sobe Hoffmann zabode Schlemila. Lepa Giulietta z gondolo pobegne v družbi Pitichinaccia, ne meneč se za minuli dvoboj. 
 
TRETJE DEJANJE
Antonija 
Antonija je svojemu očetu Kresplu obljubila, da zaradi ogroženega zdravja ne bo več pela. Zaradi petja je umrla že njena mati in ravno zato Krespel ne želi tvegati, da bi se to zgodilo še njegovi hčerki. Ker jo je v preteklosti k petju gnala ljubezen do Hoffmanna, se je Krespel odločil, da se temu izogne in se s hčerko preseli v München. A vendar se Antonija ne more upreti, da ne bi zapela tako kot njena pokojna mati. Ko jo Krespel sliši, jo v obupu spomni na obljubo. Služabniku Franzu naroči, naj v hišo ne spušča nikogar, a Franz njegovo pripombo presliši, saj se bolj kot za delo zanima za svoj pevski in plesni talent. 

V hišo stopi Hoffmann, ki od Franza zahteva, da mu pripelje Antonijo. Zvesti Nikolaj, ki še vedno spremlja Hoffmanna, prijatelja ves čas previdno sprašuje o njegovih ljubezenskih načrtih. Hoffmann je tokrat trdno zaverovan, da bo z Antonijo doživel srečen konec. Ko slednja pride, se Nikolaj nesrečen umakne. Zaljubljenca sanjarita o preteklosti, skupni prihodnosti in poroki, a njune misli odžene prihod Krespla. Prestrašena Antonija zbeži. 

Dogajanje doseže svoj vrhunec, ko v hišo stopi Mirakel, ki se izdaja za zdravnika. Krespel se ob njem takoj spomni na smrt svoje žene. Mirakel pritiska na Antonijo z besedami, na katere se slednja odziva kot uročena. Drugič se Mirakel pojavi v njenih sanjah, kjer jo zopet pregovarja, da se ne sme odpovedati petju. Pred oči ji prikliče bleščečo pevsko kariero ter jo obenem zavaja z neresničnim glasom matere. Zdaj se tudi Hoffmann zave nevarnosti, ki preti Antoniji, če se ta ne bo odpovedala petju. Prosi jo, naj na svoj dar pozabi, a dekle njegovo prošnjo dojame kot hinavsko spreobrnitev. Mirakel Antonijo sili v petje nevarno visokih tonov, ki terjajo njeno smrt. Krespel za tragično izgubo ljubljene hčerke obsodi Hoffmanna. 

EPILOG

V Luthrovi krčmi se Hoffmannove pripovedi končajo. Lindorf uživa ob pogledu na poklapanega pesnika, ki je izgubil vse.
 
Hoffmann spozna svojo tragično usodo in spet predlaga, da  se vsi skupaj raje kot z ljubeznijo opijajo z vinom. Nikolaj sleče oblačila in pred Hoffmannovimi očmi se pojavi Muza. Pridiga mu o naivnih strasteh, ki so ves čas vihrale v njem, ter mu predlaga, naj se dokončno preda njej ‒ umetnosti. Hoffmann se tako poslednjič zaljubi, tokrat v iskreno Muzo.

Pripravila Eva Kučera Šmon

Hoffmannove pripovedke – med urokom in dotikom muze

Veronika Brvar

Leto dni pred praznovanjem dvestote obletnice rojstva Jacquesa Offenbacha (1819‒1880), mojstra francoske komične opere (opéra bouffe), so Hoffmannove pripovedke zaželena izbira programskih vodij številnih gledališč po svetu. Offenbach je s svojim razkošnim opusom, v katerem ne beležimo le del lahkotnejše muze, ampak tudi veliko priložnostnih komornih, vokalnih in koncertnih del, poskrbel, da njegovo ime ni bilo pozabljeno. V žanr, ki mu je prinesel blagostanje, je uspel vtkati parodijo, sarkazem in grotesko. Kot »šampanjski genij« je znal vse to mojstrsko odeti v zapeljive melodije in živahne ritme, kljub temu pa se kot skladatelj ni čutil izpolnjenega. Šele v ustvarjanju velike opere je videl svoje pravo poslanstvo, ki naj bi mu prineslo nesmrtno slavo ustvarjalca tehtne literature. Hoffmannove pripovedke so postale pričevalec sklepnih naporov neutrudnega skladatelja in presegle morda celo njegove upe in želje. Ohranjeni »torzo« zre presenetljivo daleč v moderni čas in odpira možnosti številnim osvetlitvam in interpretacijam. Vrednostna sodba v eni prvih izdaj angleške enciklopedije Grove, ki je Offenbachovemu opusu prerokovala popolno pozabo, je kmalu postala zastarela. Trditev, da so Offenbachova dela brez sloga in strasti, kjer pretirano sentimentalni in melanholični toni opozarjajo na pomanjkanje okusa, je ovrgla prav zadnja opera.

Ustvarjanje v agoniji iztekajočega se časa 
Offenbach je operi Hoffmannove pripovedke posvetil zadnji dve leti življenja, vendar je ni uspel dokončati. V tem obdobju je sicer izpolnjeval še naročila drugih gledališč. Zavedal se je pešanja svojih moči, kljub temu pa ni odnehal pri iskanju možnosti za častno naročilo v eni izmed najbolj prestižnih oper. Še v osnutkih je novo delo predstavil več kot 200 poslušalcem. Odločilno za vabilo, ki si ga je želel s strani impresarija Leona Carvalha (1825‒1897), direktorja pariške opere in velikega podpornika novih del francoskih skladateljev, je bila izvedba krajše različice s pevskimi solisti, zborom ob spremljavi klavirja in pod vodstvom violinista, dirigenta in skladatelja Alberta Vizentinija (1841‒1906 ) na skladateljevem domu 18. maja 1879. Prvi zasebni izvedbi, na kateri je v vlogah demonov tako kot pozneje na pariški premieri sodeloval Alexandre Taskin, je prisostvoval tudi direktor Dvorne opere na Dunaju Franz von Jauner (1831‒1900). Oba intendanta sta izrazila občudovanje in si hotela priboriti pravico do prve izvedbe. Offenbach se je, pričakovano, odločil za pariško Komično opero (Opéra-Comique) in podpisal sodelovanje z Leonom Carvalhom. 

Takrat se je začela tudi Offenbachova agonija z boleznijo in odmerjenim časom. Intendanta je spodbujal, naj opero čim prej uprizori, saj bi jo rad videl še pred smrtjo. Ohranile so se njegove izjave: »Pohitite, hitite. Ni mi preostalo veliko časa in rad bi bil na premieri.« Prve vaje je želel sam nadzorovati in tako so ga že popolnoma izčrpanega v s krznom opremljeni kočiji, v njej je bila tudi pisalna miza, vozili v opero na vaje. Te so potekale še iz klavirskega izvlečka. Bitke s časom ni izboril. Uprizoritev je bila zaradi tehničnih težav prestavljena na poznejše obdobje, Offenbach pa je z rokopisom v rokah umrl 5. oktobra 1880., štiri mesece pred premiero. Zapustil je dokončan klavirski izvleček in orkestrirana prolog ter prvo dejanje, v številnih skicah pa so ostale njegove glasbene rešitve in različne postavitve dejanj, kar je nujno vodilo do poznejših številnih opernih razlag in različic dela. 

opero, vendar brez prologa in epiloga. Pot na svetovne odre je operi utrla šele spektakularna berlinska izvedba 1905, ko je nastal tudi klavirski izvleček. Ta je bil natisnjen leta 1907 in je končno postavil poenoteno različico za poznejše izvedbe. 
 
Slovenci in Offenbach
Zgodovina uprizoritev je dolga in seže že v leto 1903. Pri prvi slovenski postavitvi Hoffmannovih pripovesti, tako so opero tedaj najavljali, je predstavo vodil kapelnik Hilarij Benišek. Po znanih podatkih, iz teh let je ohranjen le letak opere, je ob tujih pevcih nastopil le en Slovenec, in sicer Avgust Polašek v stranski vlogi dijaka Hermana. V sezoni 1904/05 se je v vlogi Spalanzanija predstavil tedaj obetavni Julij Betetto, ki pa mu je kritika očitala preglasno(!) petje. Že v sezoni 1919/20 so za Hoffmannove pripovedke pripravili zasedbo slovenskih in tujih pevcev, pod Brezovškovo taktirko pa je doživela lepo število predstav. Od tedaj naprej so jo premierno uprizarjali vsaj enkrat na desetletje, vse dokler je 1956. leta niso razglasili za eno najbolj priljubljenih del opernega repertoarja. Ljubljanski premieri v začetku osemdesetih let in v sezoni 1991/1992 sta sicer spremljali svetovno vrenje, nista pa presekali z izročilom tradicije. 
Z novim stoletjem prihaja na oder tudi nova alternativna postavitev. Kaj bo sporočila muza pesniku in kakšno bo sporočilo nam? 

USTVARJALCI

Simon Krečič
Glasbeni vodja in dirigent

Simon Krečič, pianist in dirigent, je sprva na ljubljanski Akademiji za glasbo študiral klavir in leta 2002 diplomiral v razredu Acija Bertonclja kot njegov zadnji diplomant. Leta 2005 je opravil podiplomski študij v razredu Aleksandra Madžarja na Visoki umetniški šoli v Bernu (Švica) in v tem času začel študirati še dirigiranje pod mentorstvom profesorja D. Roggena. Na mednarodnem dirigentskem tekmovanju v italijanskem Grosettu je leta 2008 osvojil tretjo nagrado. Od marca 2009 je redni gost orkestra Slovenske filharmonije in Simfoničnega orkestra RTV Slovenija. S tema dvema ansambloma je sodeloval na številnih koncertih v okviru abonmajskih ciklov (Modri abonma, Kromatika, Mozartine), na protokolarnih in priložnostnih koncertih ter na številnih snemanjih. Študij dirigiranja je končal septembra 2012 na ljubljanski Akademiji za glasbo v razredu profesorja Milivoja Šurbka, in sicer z baletno premiero na glasbo Igorja Stravinskega v produkciji našega operno-baletnega ansambla, z našimi umetniki pa je pripravil tudi balet Don Kihot (2014) in operno predstavo Pepelka (2017). Simon Krečič sodeluje tudi s številnimi vidnimi domačimi in tujimi solisti (Dubravka Tomšič Srebotnjak, Evgen Indjic, Aleksandar Madžar) in se vse bolj uveljavlja v mednarodnem prostoru. Tako je bil asistent dirigenta pri predstavi Werther v Gledališču Real v Madridu (2011),  dirigiral je Verdijevo opero Macbeth v Teatro Verdi v Pisi v režiji slovitega italijanskega režiserja Daria Argenta ter simfonični koncert na festivalu Palermo Classica na Siciliji (2015), bil je dirigent baletne predstave Favn, Carmen (Debussy, Ščedrin) na gostovanju Baleta SNG Maribor na Dubrovniških poletnih igrah; v Bussetu, Verdijevem rojstnem kraju, je dirigiral skladateljevo opero I Masnadieri na Verdijevem festivalu v gledališču Reggio di Parma (2016). Glasbeno je vodil prvo slovensko postavitev Wagnerjeve opere Rensko zlato v Mariboru (2017), Verdijev Ples v maskah na Kitajskem (Tian-Jin Grand Theatre, Harbin Grand Theatre, 2017), Puccinijevo Tosco v Rovigu (2017), Donizettijevo opero Hči polka v Gledališču Verdi v Trstu (2018) in Webrovega Čarostrelca na festivalu Kammeroper Schloss Rheinsberg pri Berlinu (2018). Od decembra 2013 je umetniški direktor Opere SNG Maribor.

ALEKSANDAR POPOVSKI
Režiser
Filmski in gledališki režiser Aleksandar Popovski se je rodil leta 1969. Iz gledališke in filmske režije je diplomiral na Fakulteti za upodabljajočo umetnost na Univerzi sv. Cirila in Metoda v Skopju v razredih Slobodana Unkovskega (gledališče) in Stoleta Popova (film). Do zdaj je na odrih v Makedoniji, Srbiji, na Hrvaškem, v Turčiji, Grčiji, Avstriji, Italiji, na Švedskem, Danskem, v Angliji in Nemčiji ter v Sloveniji režiral več kot 50 dramskih predstav, posnel pa je tudi dva dolgometražna in en kratkometražni film. Za svoje umetniško delo je prejel najvišja gledališka priznanja in nagrade na festivalih v različnih državah. Aleksandar Popovski se je posvečal tudi pedagoškemu delu, in sicer na dramskih akademijah v Makedoniji, Avstriji in Grčiji. V sezoni 2005/2006 je bil je umetniški ravnatelj Makedonskega narodnega gledališča v Skopju. V Sloveniji je dejaven od leta 2001, kjer je v narodnih, mestnih in zasebnih gledališčih ustvaril največje število predstav, do zdaj skupaj 19 (SNG Maribor, SLG Celje, SSG Trst, SiTi Teater, SNG Drama Ljubljana, MGL). Njegovo sodelovanje s slovenskimi gledališči se je začelo leta 2001 v SNG Maribor, kjer je na oder postavil priredbe štirih temeljnih del svetovne književnosti, eno od njih celo kot največjo koprodukcijo na območju nekdanje Jugoslavije od njenega razpada dalje. V skoraj dveh desetletjih je Popovski kot režiser vtisnil močan pečat slovenskemu gledališču, nanj pa je močno vplivalo tudi sodelovanje z odličnimi slovenskimi umetniki. 

NUMEN
Scenografija
Leta 1998 ustanovljena oblikovalska skupina For Use je plod sodelovanja med Svenom Jonkejem, Christophom Katzlerjem in Nikolo Radeljkovićem. Jonke in Radeljković sta študirala na Šoli za oblikovanje v Zagrebu, Katzler pa na Visoki šoli za uporabne umetnosti na Dunaju. Od ustanovitve naprej se je skupina ukvarjala predvsem z oblikovanjem pohištva in uporabnih predmetov za različna podjetja: Cappellini, ClassiCon, Desalto, Interlubke, Magis, MDF Italia, Moroso in Zanotta. Leta 1999 je pripravila vrsto pomembnih oblikovalskih razstavnih projektov in ustanovila še eno skupino pod imenom Numen, namenjeno ustvarjanju projektov zunaj področja industrijskega oblikovanja. V začetni fazi delovanja je skupina sodelovala še z grafičnima in multimedijskima oblikovalcema Jelenkom Hercogom in Tonijem Urodo. Za njihove stvaritve je bilo značilno oblikovalsko eksperimentiranje, ki je temeljilo na opredelitvi razmerij med objekti v oblikovanju (rule-based design) in radikalnem spreminjanju oblik po tradiciji t. i. »visokega modernizma«, ki so ga večinoma uporabljali pri projektih celostnega oblikovanja. Leta 2004 so se Jonke, Katzler in Radeljković začeli posvečati projektom scenskega oblikovanja za različne gledališke skupine. Opazen »preboj« na tem področju so doživeli že leta 2005 s scenografijo za predstavo Inferno v produkciji Nacionalnega dramskega središča (Centro Dramatico Nacional) v Madridu. Od takrat so oblikovali scenografije za predstave v Beogradu, Berlinu, Istanbulu, Ljubljani, Madridu, Meridi, Osijeku, Skopju, Zagrebu in na Reki, ki sta jih večinoma režirala Tomaž Pandur in Aleksandar Popovski – režiserja, s katerima so razvili stalno in uspešno sodelovanje. Leta 2005 je skupina Numen/For Use ustanovila prvo blagovno znamko za oblikovanje kakovostnega pohištva v nekdanji Jugoslaviji, poimenovano Element in znano zlasti po oblikovanju vidnih podob in zbirk originalnega pohištva. Od takrat skrbi tudi za področje umetniške vizije in nadaljnjega razvoja izdelkov v tem podjetju. Skupina se je vzporedno ukvarjala tudi s projekti na področju zunanjega in notranjega oblikovanja, pri čemer je večinoma sodelovala z arhitekti iz podjetij 3lhd in Imarea. Eden najpomembnejših tovrstnih projektov je celotni načrt obalnega sprehajališča v Splitu, ki je bil uresničen leta 2007. Od leta 2008 se Numen/For Use ukvarja z oblikovanjem predmetov in konceptov brez vnaprej določene namembnosti. Rezultat tega delovanja so projekti, kot sta npr. Numen-light in Tape Installation. Poleg vseh uspešnih in pomembnih stvaritev se lahko skupina pohvali tudi z vrsto mednarodnih nagrad, ki jih je prejela za svoje delo tako na področju scenskega kot tudi industrijskega oblikovanja.

BEATE BORRMANN
Kostumografinja

Beate Borrmann se je rodila leta 1975 v Berlinu. V rodnem mestu, Sankt Peterburgu in Krakovu je študirala modo, kostumografijo in scenografijo. V Sankt Peterburgu je tudi delala, in sicer v sezoni 1997/98 za rusko modno oblikovalko Tatjano Parfjonovo. Poleg tega, da je nabirala izkušnje kot asistentka kostumografa in scenografa, se je izkazala tudi kot samostojna  oblikovalka v številnih projektih gledališč:  Oder na Lehninerjevem trgu (Schaubühne am Lehniner Platz),  Državna opera Unter den Linden in Komična opera v Berlinu, Drama v Frankfurtu na Majni, Deželno gledališče v Salzburgu, Théâtre des Champs-Élysées (Gledališče na Elizejskih poljanah) v Parizu, Nacionalna opera v Amsterdamu in Kleistovo gledališče v Frankfurtu na Odri. Že od leta 2003 sodeluje s Sasho Waltz, za katero je oblikovala kostume v predstavah Gezeiten, Dialoge 06-Radiale Systeme  ter Jagden und Formen ‒ Zustand 2008.  V sodelovanju s Husseinom Chalayanom in Sasho Waltz se je kot kostumografka podpisala tudi v plesni operi  Passion (Strast) v Parizu. Leta 2012 je oblikovala kostumografijo za plesni koncert Sashe Waltz in Marka Andrea Gefaltet (Naguban) ter za plesni projekt MusicTANZ – Carmen v okviru izobraževalnega programa Berlinske filharmonije pod dirigentskim vodstvom Simona Rattla. Leta 2013 je oblikovala kostume za predstavo Sashe Waltz Dialoge Kolkata v Indiji in tudi za Dialoge Avignon v Franciji v sodelovanju z umetnikom GIOMom. 
Leta 2014 je prispevala kostumografijo za Monteverdijevo opero Orfej, ki jo je v Amsterdamu režirala Sasha Waltz. Leta 2016 je sodelovala z Ai Weiweijem pri njegovi tekstilni instalaciji Laundromat (Perilomat), ki jo je razstavil v Galeriji Jeffreya Deitcha v New Yorku. Leta 2017 je oblikovala svojo prvo kostumografijo za Državni balet v Berlinu, in sicer za produkcijo Nacha Duata Erde (Planet), ter debitirala v Bolgarski narodni operi v Sofiji. Beate Borrmann živi in dela v Berlinu in Mecklenburgu v Nemčiji. 

JASMIN ŠEHIĆ
Oblikovalec svetlobe
Oblikovalec svetlobe Jasmin Šehić je od leta 1999 član ansambla SNG Opera in balet Ljubljana, kjer od leta 2006 dalje deluje kot mojster luči – vodja scenske razsvetljave. V vlogi oblikovalca svetlobe je sodeloval pri številnih projektih matičnega gledališča. Med njimi so: opereti Kneginja čardaša in Vesela vdova, baletne predstave Don Kihot, Picko in Packo, Samorog, operne predstave Apotekar, Ženitna pogodba, Gledališki direktor, mladinska pravljična opera Pastir, Carmen, Deseta hči, monoopera Dnevnik Ane Frank, Katja Kabanova, Pepelka, Fidelio in Don Giovanni. Sodeloval je z vrsto uglednih domačih in tujih režiserjev, kot so Vinko Möderndorfer, Rocc, Frank van Laecke, Youri Vámos, Pamela Howard, Irek Muhamedov in Frédérique Lombart. Svetlobo je oblikoval tudi pri mnogih drugih projektih in na koncertnih prireditvah doma in v tujini.

GEORGETA CAPRAROIU
Koreografinja

Rojena je leta 1970 v Suceavi v Romuniji. Baletno šolo je končala v mestu Cluj-Napoca. Leta 1989 je dobila prvi angažma v Državni operi v Cluju. Romunijo je zapustila leta 1993 in se zaposlila v mariborski Operi SNG, kjer je do leta 1995 odplesala različne plesne vloge v baletnih in dramskih predstavah, med drugim glavno vlogo v dramski predstavi Luna nad Mississippijem, Direktorico v Plesu kadetov, Jesen v Baletnem triptihu Štirje letni časi, igrala pa je tudi v predstavi Tomaža Pandurja Božanska komedija (La Divina Commedia) in v Oresteji Paola Magellija. Leta 1995 se je preselila v Ljubljano in se  zaposlila v baletnem ansamblu SNG Opera in balet, kjer pleše še danes. Med svoje pomembnejše vloge šteje: glavno vlogo v baletu One – Baccherolette, vlogo Lolo v baletu Coppélia na Montmartru, Modro ptico v Trnuljčici, solistično vlogo v baletu Arhitektura tišine, Španski ples in Pas de trois v Labodjem jezeru, vlogo Katarine v baletu Ukročena trmoglavka, solo v predstavi Concerto Barocco, valček v baletu Serenade, vlogo Genovefe v baletu Pepelka, solo v baletnem večeru Mozart vs. Schumann, solo valček in Kitajski ples v baletu Hrestač – Božična zgodba, plesala pa je tudi vloge v številnih drugih baletnih predstavah, kot so Giselle, Bajadera, Navihanka, Don Kihot in v baletnem večeru Tango za Rahmaninova. Kot plesalka je sodelovala tudi v opernih predstavah Don Kihot in Carmina Burana  (Fortuna). Udeležila se je mednarodnih festivalov v Palermu, Kijevu, Lizboni, v Italiji in Singapurju. Leta 2000 so kritiki ugledne revije Dance Europe  njeno interpretacijo Katarine v baletu Ukročena trmoglavka razglasili za najboljšo vlogo leta.

ŽELJKA ULČNIK REMIC
Zborovodja
Rojena je v Ljubljani, kjer je na Pedagoški akademiji študirala glasbo in zborovodstvo ter pod mentorskim vodstvom profesorja Lojzeta Lebiča diplomirala z odliko. Študij je nadaljevala na oddelku za sakralno glasbo Akademije za glasbo v Ljubljani in diplomirala s koncertom iz zborovskega dirigiranja in lastne kompozicije. Za uspešno opravljeno diplomsko delo je prejela posebno priznanje − diplomo summa cum laude. Od leta 1987 je bila redno zaposlena v ljubljanski Operi SNG kot pevka in korepetitorica v opernem zboru, septembra 2009 pa je prevzela vodenje tega zbora in ga pripravila za operne predstave in koncerte. Za predstave Tosca, Hrestač – Božična zgodba, Carmen in za kantato Šolnik je pripravila otroški zbor. Dvajset let je vodila doma in v tujini nagrajeni ženski pevski zbor Petrol iz Ljubljane. Udeležuje se tudi zborovodskih seminarjev pod vodstvom priznanih zborovodij in dirigentov (Bo Johansson, Karmina Šilec, Holger Speck, Peter Hanke, Gary Graden in drugi).

GREGOR TRAVEN
Koncertni mojster
Gregor Traven je študiral v Celovcu, Oslu in na Univerzi Mozarteum v Salzburgu, kjer je leta 2004 magistriral z odliko. Na mednarodnih tekmovanjih v italijanski Gorici je prejel več nagrad, zmagal pa je tudi na tekmovanju komorne glasbe v nekdanji Jugoslaviji (1990). Sodeloval je v uglednih orkestrih, kot so na primer orkester Dunajskega koncertnega združenja (Wiener Concert-Verein Orchester), Spirit of Europe, Klasična filharmonija iz Bonna (Klassische Philharmonie Bonn), Koelnski komorni orkester (Koelner Kammer Orchester), s katerim je nastopal tudi kot solist. Poleti 2001 je imel serijo solističnih koncertov na Tajvanu. Od leta 2002 do 2004 je bil član Brucknerjevega orkestra v avstrijskem Linzu. Gregor Traven je od leta 2004 koncertni mojster orkestra SNG Opera in balet Ljubljana, od leta 2008 pa tudi koncertni mojster Komornega orkestra solistov Društva slovenskih skladateljev. Poleg tega deluje kot mentor in gostujoči koncertni mojster ali kot član žirije na tekmovanjih (Orkesterkamp v Bovcu, 2018; orkester Nova filharmonija, gostovanje s Slovenskim komornim orkestrom v Omanu, 2018; Mednarodno glasbeno tekmovanje mesta Palmanova, 2018.

Biografije solistov so objavljene na spletni strani www.opera.si.

S premiero Hoffmannovih pripovedk bo Branko Robinšak v naslovni vlogi slavil 35 let plodne in uspešne kariere na opernih odrih. 
Spoštovanemu sodelavcu in velikemu umetniku iskreno čestitamo!

Tenorist Branko Robinšak, prvak SNG Opera in balet Ljubljana, je študiral solopetje v razredu Eve Novšak Houška na Akademiji za glasbo v Ljubljani. Izpopolnjeval se je na Mozarteumu v Salzburgu (prof. Sena Jurinac), italijanski in francoski repertoar pa je študiral pri italijanskem tenoristu Francu Corelliju. Že v času študija je bil angažiran kot solist v ljubljanski Operi SNG, kjer je leta 1983 debitiral kot Tamino v Mozartovi Čarobni piščali. Za vlogo je prejel Prešernovo nagrado Univerze v Ljubljani.

Leta 1987 je gostoval v salzburškem Deželnem gledališču. To je bil njegov prvi mednarodni angažma. Leta 1991 je nastopil na Dunajskem poletju (Wiener Sommer) kot don Ottavio (Don Giovanni), kar je kritika ocenila kot “odkritje”. Istega poletja se je na Dunaju udeležil seminarja, ki ga je vodil sloviti italijanski tenorist Franco Corelli s svojo soprogo Loretto. V Robinšakovi karieri je bil to pomemben obrat tako v tehničnem kot tudi v repertoarnem pogledu. Po dobrem letu napornega in vztrajnega študija pod mentorstvom zakoncev Corelli je uspel podpisati angažma za “zahtevnejši” repertoar. Sledila so gostovanja na odrih vseh pomembnejših evropskih opernih gledališč (v Frankfurtu, Münchnu, Leipzigu, Dunaju, Innsbrucku, Gradcu, Gdansku, Zagrebu, Bernu, Trstu, San Sebastianu, Bilbau, Madridu …). Nastopal je tudi na najpomembnejših mednarodnih glasbenih festivalih (Salzburški poletni festival, Mozartovi slavnostni tedni, Dunajsko poletje, Dubrovniški poletni festival, Splitsko poletje, Bratislavski festival).

V sezoni 2000/2001 je drugič postal redni član in prvak SNG Opera in balet Ljubljana, kjer je nastopil v vseh večjih in nosilnih tenorskih vlogah: Faust, Manrico (Trubadur), Lenski (Jevgenij Onjegin), Rodolfo (Luisa Miller), Pollione (Norma), Radames (Aida), André Chénier (André Chénier), Cavaradossi (Tosca), Rudolf (La bohème), Princ (Rusalka), Izmael (Nabucco), Jernej (Ljubezen kapital), Erik (Leteči Holandec), vojvoda Mantovski (Rigoletto), Riccardo (Ples v maskah), Herodes (Saloma), Don José (Carmen), Otello (Otello), Pinkerton (Madama Butterfly), Aleksij (Ksenija), Macduff (Macbeth).

V sezoni 2008/2009 je nastopil v Kairu kot Manrico v Verdijevem Trubadurju. Posnel je tudi več zgoščenk. Leta 2011 je prejel nagrado Prešernovega sklada. Decembra 2013 je kot Rudolf v Puccinijevi La bohème obeležil 30 let svojega umetniškega delovanja. 

***

Jacques Offenbach
THE TALES OF HOFFMANN
LES CONTES D'HOFFMANN
Opera in Three Acts, Prologue and Epilogue 

Premiere 11. 10. 2018

Music
Jacques Offenbach
Libretto
Jules Barbier and Michel Carré after E. T. A. Hoffmann
Performed in French with Slovenian and English surtitles  
Libretto for surtitels translated by
Višnja Fičor (Slovenian), Nataša Jelić (English)

Music Director and Conductor 
Simon Krečič 
Director
Aleksandar Popovski
Set Design
Numen
Costume Designer
Beate Borrmann
Lighting Designer 
Jasmin Šehić
Choreographer
Georgeta Capraroiu
Dramaturge
Tatjana Ažman
Language Coach
Višnja Fičor
Chorus Master
Željka Ulčnik Remic
Concert Master
Gregor Traven

Assistant Conductor
Mojca Lavrenčič
Assistant Director
Irena Svoljšak
Assistant Director (as part of the study programme)
Eva Smrekar
Assistant Set Designer 
Karin Rajh
Assistant Costume Designer
Lara Kulaš
Assistant Dramaturges (as part of the study programme)
Nina Kuclar Stiković, Eva Kučera Šmon
Assistant Choreographer
Gregor Guštin
Répétiteurs 
Kayoko Ikeda, Višnja Kajgana, Irena Zajec, Irina Milivojević, Marina Đonlić (choir)
Prompters
Dejan Gebert, Urška Švara Kafol

Cast 
Hoffmann
Jure Kušar / Branko Robinšak* 
Olympia
Martina Burger a. g. / Nina Dominko a. g.* / Štefica Stipančević a. g. 
Giulietta
Galja Gorčeva / Rebeka Radovan*
Antonia
Urška Arlič Gololičič / Mojca Bitenc a. g. / Martina Zadro*
Stella (performed by a dancer)
Lara Flegar / Neža Rus*
Nicklausse and The Muse
Elena Dobravec / Norina Radovan*
Voice of the Mother of Antonia 
Zdenka Gorenc / Mirjam Kalin*
Spalanzani and Nathanaël
Matej Vovk / Dejan Maksimilijan Vrbančič*
Crespel and Luther
Zoran Potočan* / Juan Vasle
Andrès, Cochinelle, Pittichinaccio and Frantz
Andrej Debevec* / Klemen Torkar a. g.
Lindorf, Coppélius, Dapertutto and Dr. Miracle
Peter Martinčič* / Robert Vrčon
Schlémil and Hermann
Slavko Savinšek* / Darko Vidic a. g.
Waiter 
Marko Pikš* / Gregor Zorko

*Premiere.

Opera Chorus
Orchestra SNG Opera in balet Ljubljana

Stage Manager
Tomaž Čibej

Surtitles Technical Execution
Luka Šinigoj 

Sets and Costumes by
Theatre Workshop SNG Opera in balet Ljubljana and SNG Drama Ljubljana
Head of Workshop: Matjaž Arčan

Technical Department SNG Opera in balet Ljubljana
Head of Technical Department: Edi Martinčić 

The performance has two intermissions.

ABOUT THE PERFORMANCE
After he had completed his studies of music in Paris, Jacques Offenbach (1819–1880) first became a splendid violoncellist and later on a composer who not only ruled on the Parisian stages for more than three decades, but was also considered a great dramatist and composer, excelling both in melody and compositional technique, and boasting a knack for comedy, parody and poetry as well as a great sense of theatre. Besides a myriad of shorter works, the famous composer also created much lengthier compositions, among which were such operatic pieces as Orpheus in the Underworld (1858) - one of the premiere titles on our stage in 2015 - , The Fair Helene (1864), Parisian Life (1866) and Bluebeard (1866). In 2005, we also staged in Cankarjev dom a highly acclaimed international premiere of his romantic opera The Rhine Nixes (1864). Despite his extensive oeuvre, Offenbach managed to fully establish himself in the world of opera only with The Tales of Hoffmann (1881), which became his posthumous work. 

The orchestration for the opera's premiere was completed by Ernest Guiraud few months after the composer’s death. Les Contes fantastiques d'Hoffmann, a play in five acts by Jules Barbier and Michel Careé, characterised by its interlacement of the dream and real worlds, is based on the three famous novellas by German poet and composer E. T. A. Hoffmann. And it is exactly this work that had inspired Offenbach to create his famous fantastic romantic opera. In each of the opera's three episodes Hoffmann is a main personality, around whom revolves the poetically and psychologically-based story about the poet's three loves and his demise. To present himself with his work on our stage for the first time is Macedonian theatre director Aleksandar Popovski who has already created acclaimed performances in a number of Slovenian theatres. 
The musical direction of this performance is entrusted to Maestro Simon Krečič.

THE STORY

PROLOGUE
The Muse reveals to the audience that Hoffmann, who is a poet, is intoxicated by his love for women, and especially for the famous opera singer Stella. In order to be able to closely follow the enamoured poet’s every step and protect him from his love for women, rather drawing his attention to the love for poetry, the Muse takes the appearance of Hoffmann's young companion Nicklausse. It appears, however, that Hoffmann is not the only man who is charmed by the beautiful artist Stella. Fighting for her affection as well is Lindorf who manages to buy Stella’s letter to Hoffmann from her servant Andrès. Lindorf also obtains a key to the bedroom, in which Stella and Hoffmann are supposed to meet.  

Meanwhile, at the Luther's tavern in Nurnberg, the cups are already filled with beer and wine. Although quite late and moody, Hoffmann finally joins the drinking party, cheers up and sings his favourite song about Kleinzach. Here and there, his high spirits are spoiled by his fleeting thoughts about love; to make things worse, his indignation is also further escalated by Lindorf. Hoffmann reproaches him with the fact that his arrival always predicts a bad ending. Lindorf teases Hoffmann with sarcastic questions until the desperate poet admits his rash love to Stella. Consenting to the request of all the present, the poet begins his story about his three great loves: Olympia, Giulietta and Antonia.  

ACT ONE
Olympia
Physicist and innovator Spalanzani and his ally, eyes and vision specialist, Coppélius, constructed together a mechanical doll, looking like a young lass Olympia. Spalanzani's intention was to cover the financial loss, he suffered due to Jude Elias's bankruptcy. He introduces Olympia to Hoffmann, who is accompanied by his loyal friend Nicklausse, as his beloved daughter. Hoffmann is instantly charmed by the automaton, although Nicklausse tries to turn him away from 'her'. When Coppélius appears, all Nicklauss's efforts end in failure.  Coppélius sells to Hoffmann his magic spectacles that make the automaton Olympia appear as a seductive woman. Spalanzani tries to make a deal with Coppélius in order to become Olympia's sole owner, since he still shares the doll with the eyes and vision specialist. He offers Elias's draft in return, which Coppélius accepts and suggests Spalanzani to marry Olympia to the naive Hoffmann.  

Guests start arriving in Spalanzani’s house, where they are enthused by the owner's generous reception. They are all eager to meet his daughter, the beautiful Olympia. When the mechanical doll Olympia finally appears in front of them and starts to sing, the guests cannot help bur exchange startled glances with each other. Olympia seduces Hoffmann with her singing, who fails to notice his chosen one’s true looks through Coppélius's magic spectacles. Tired of her singing, the mechanic doll is entrusted to Hoffmann who is only happy to use the given opportunity. In his eyes the love confession awakens the beautiful Olympia who now seems to him even more human than ever before. He invites her to a dance. Although Spalanzani loses control over Olympia's behaviour on the dance floor, Hoffmann remains enchanted by his love. He is only awakened by Coppélius who suddenly returns due to the fraud with the draft, and furiously takes off Hoffmann's spectacles. Olympia remains but a lifeless mechanical doll, while the poet realises that he has loved an automaton.   

ACT TWO
Giulietta
Nicklausse sings a love barcarolle. He is joined by a Venetian courtesan Giulietta. The two people, belonging to the two different worlds, are thus united by a song about love and the passing of time. They are interrupted by Hoffmann, who smothers this romantic atmosphere by his discovery that the true love lies in wine and intoxication. In order to distract Giulietta, Schlémil invites her to a card game, but she decides to bring along yet another guest – Hoffmann. Nicklausse interferes again, trying to warn Hoffmann against Schlémil's wickedness and female stratagem. Schlémil, Giulietta and her servant Pitichinaccio leave first, to be joined later on by Hoffmann and Nicklausse.  

In order to achieve his objectives, Dapertutto decides to use Giulietta, who has already helped him realise his cunning plans before. She has robbed Schlémil off his shadow once, and now Dapertutto demands of her Hoffmann's reflection. When he promises her a shimmering diamond in return, their deal is done.  

When Hoffmann laments on losing all his money in the gambling game, Giulietta comforts him with sweet words and false tears. She nevertheless warns him that it would be better if he left, since Schlémil could kill him. Madly in love with her, Hoffman wants to stay, but Giulietta promises to join him later. Seeing that he is intoxicated by her beautiful words, she uses the opportunity and robs him off his reflection with a mirror, handing it over to Dapertutto, as agreed before. When Hoffmann finds out what has happened, Nicklausse begs him to leave the place as soon as possible. But blinded by the veil of love, the poet opts to fight for Giulietta until the bitter end. In the duel for the key to Giulietta's room, Hoffmann stabs Schlémil. Escaping in a gondola with her servant Pitichinaccio, the beautiful Giulietta instantly forgets about the past duel.  

ACT THREE
Antonia
Antonia promised her father that she would stop singing due to her poor health. Crespel is reluctant to take any chances and thus lose his daughter, since the young lady's mother also died of singing. Sometime in the past, Antonia's passionate love to Hoffmann drew her to singing, therefore, in order to avoid that, Crespel decided that he and his daughter should move to Munich. However, Antonia is unable to resist the temptation to sing like her deceased mother. When Crespel hears her singing, he desperately reminds her of her promise. He tells their servant Frantz not to let anyone in the house, but the man ignores it, since he is more interested in his own talent for singing and dancing.   

Hoffmann enters the house and tells Frantz to call him Antonia. The loyal Nicklasse, who is still accompanying him, keeps asking his friend about his love plans. This time, Hoffmann firmly believes that he will finally make a happy ending with Antonia. When she arrives, the unhappy Nicklasse withdraws. The two lovers dream about their past, their common future and marriage, but their happy thoughts are soon interrupted by Crespel's arrival. Scared of her father, Antonia runs away. 

The situation riches its climax when Miracle, who pretends to be a doctor, enters the house. He instantly reminds Crespel of his wife's unfortunate death. Miracle puts pressure at Antonia with some words that make her respond as if she was bewitched. He reappears in her dreams, where he persuades her not to renounce her singing. Miracle raises a vision of her glorious artistic career and seduces her with her mother's fictitious voice. Finally, Hoffmann also becomes aware of the danger, threatening Antonia, if she does not renounce her singing. He begs her to forget about her talent, but the girl sees his request as a hypocritical conversion. Miracle forces Antonia into singing dangerously high tones, which cause her death. Crespel condemns Hoffmann for the tragic loss of his beloved daughter. 

EPILOGUE
Hoffman's tales in Luther's tavern come to an end. Lindorf enjoys at the sight of the depressed poet who has lost everything. 

Aware of his tragic destiny, Hoffmann suggests that he and his companions should rather intoxicate themselves with wine instead of love. Nicklausse takes off his clothes, revealing himself in front of Hoffmann as his Muse. She preaches to him about his naive passions that have always whirled within him, assuring him that it is about time he surrendered to her – the art. Thus Hoffmann falls in love for the last time, only this time - with the sincere Muse.  

Prepared by Eva Kučera Šmon

***

Župančičeva 1, 1000 Ljubljana
T: +386 (0) 1 241 59 00, F: +386 (0) 1 241 17 35, www.opera.si
V. d. ravnatelja/ Acting Director General: Rajko Meserko
Umetniški vodja opere/Artistic Director of Opera: Rocc 
Umetniška vodja baleta/Artistic Director of Ballet: Sanja Nešković Peršin
Gledališki list, sezona 2018/2019, št. 1, september 2018
Theatre Programme 2018/2019 Season, No. 1, September 2018
Izdajatelj/Publisher: ©SNG Opera in balet Ljubljana
Za izdajatelja/Represented by: SNG Opera in balet Ljubljana –
v. d. ravnatelja/Acting Director General: Rajko Meserko
Uredništvo/Editorship: Tatjana Ažman
Jezikovni pregled/Language Editing: Nevenka Verstovšek, Nataša Jelić (angleška besedila/English texts)
Prevodi besedil/Texts Translations: Nataša Jelić
Fotografije/Photographs: Darja Štravs Tisu (fotografije z vaj in portreti/photos from the rehearsals and portraits), David Beatz (naslovnica/cover), arhiv/archive SNG Opera in balet Ljubljana, osebni arhivi/personal archives
Priprava in tisk/Prepress and Print: Mat-Format, d. o. o.
Oblikovanje/Design: xxxx

Redakcija je bila končana 8. oktobra 2018.
This programme’s editing was completed on 8 October 2018.
Naklada/Print Run: 1000
Cena/Price: 4 EUR
ISSN 1854 - 0481

BRUMEN

Na platnici
Ustanoviteljica SNG Opera in balet Ljubljana je Vlada Republike Slovenije.
Spored financira Ministrstvo za kulturo Republike Slovenije.
The SNG Opera in Ballet was founded by the Government of the Republic of Slovenia. 
The programme is financed by the Ministry of Culture of the Republic of Slovenia.
Logo MK

Pokrovitelji … kot po navadi

Logotip kulturne soseske
Opera Europa